Ракурсhttps://racurs.ua/![](/media/images/logo-14.png)
![Силы специальных операций ВСУ — вопрос статуса](/content/images/Publication/Article/30/74/preview_w698zc0.jpg)
![](/media/images/logo-14.png)
![Силы специальных операций ВСУ — вопрос статуса](/content/images/Publication/Article/30/74/preview_w698zc0.jpg)
Силы специальных операций ВСУ — вопрос статуса
https://racurs.ua/3074-sily-specialnyh-operaciy-vsu-vopros-statusa.htmlРакурсВ’ячеслав КРИЖАНОВСЬКИЙ, полковник запасу, ветеран військ спеціального призначення ЗСУ
У Верховній Раді України 11 червня 2024 року зареєстровано проект Закону України №11333, де порушується питання щодо надання статусу окремого розвідувального органу Силам спеціальних операцій
Збройних сил України. Суб’єктом цієї законодавчої ініціативи виступила група народних депутатів України від фракції «Батьківщина».
.
Очевидно, що така подія не могла залишитись поза увагою зацікавлених осіб і уже з’явилась перша публічна реакція на цей законопроект. Нещодавно з’явилася стаття «Дублювання функцій: чому законопроект щодо збільшення суб’єктів розвідувальних органів викликає сумніви?», автором якої є військовослужбовець і правник Андрій Шошура. Зараз немає сенсу вступати в полеміку з її автором, оскільки незважаючи на те, що він є військовослужбовцем і правником, з аналізу цієї публікації видно, що автор не до кінця розібрався в суті порушеної проблеми.
Законопроект № 11333 внесено з метою наведення елементарного порядку в системі воєнної розвідки, де саме зараз спостерігається хаос і дублювання функцій, що в принципі недопустимо в системі управління збройними силами. Щоб не вдаватися в розлогі коментарі і не допустити витоку секретної інформації, спробуємо коротко пояснити суть проблеми і запропонувати шляхи її вирішення.
Передусім слід звернути увагу, що відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні сили України» Сили спеціальних операцій – це окремий рід сил у складі ЗСУ. Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до ст. 10 ЗУ «Про ЗСУ» «функції, завдання та особливості діяльності Сил спеціальних операцій ЗСУ визначаються законами та положенням, що затверджуються президентом України», а не головнокомандувачем ЗСУ, як це передбачено для інших видів, родів військ і сил ЗСУ.
Річ у тому, що Сили спеціальних операцій ЗСУ відповідно до ст. 9 ЗУ «Про розвідку» є суб’єктом системи воєнної розвідки, де головним органом управління є розвідувальний орган Міністерства оборони України, а президент України, згідно із ст. 11 ЗУ «Про розвідку», здійснює загальне керівництво розвідувальними органами.
Також у ст. 9 ЗУ «Про розвідку» йдеться про те, що Сили спеціальних операцій ЗСУ здійснюють спеціальну розвідку і проводять спеціальні операції, а розвідувальний орган Міністерства оборони України має право залучати їх до виконання розвідувальних завдань. В ч. 3 цієї статті встановлено, що на залучених суб’єктів системи воєнної розвідки на період виконання ними розвідувальних завдань у повному об’ємі поширюється дія ЗУ «Про розвідку», а також дія відповідних Указів президента України та відомчих нормативно-правових актів розвідувального органу Міністерства оборони України. Отже, де-юре Сили спеціальних операцій ЗСУ залишаються силами і засобами розвідки, але де-факто їх використовує головком ЗСУ для виконання завдань у сфері оборони.
Ця проблема виникла у зв’язку з прийняттям ЗУ «Про основи національного спротиву», де одну із функцій розвідки, зокрема питання руху опору (організація підпілля та підтримка партизанських рухів) було віднесено до компетенції головкома і ГШ ЗСУ, а командувача ССО ЗСУ відповідно підпорядковано головкому ЗСУ.
Річ у тому, що організація, підтримка і ведення руху опору передбачає залучення до співробітництва осіб на конфедіційній основі, а оскільки ССО ЗСУ, згідно з чинним законодавством не є самостійним розвідувальним органом, то зробити це можна лише шляхом прийняття відповідного рішення на рівні президента України і керівника розвідувального органу Міністерства оборони України.
Була спроба вирішення цієї проблеми шляхом ухвалення проекту Закону № 6486, внесеного народним депутатом Веніславським, але президент України його не підписав і тому він не набув законної сили. Внаслідок юридичної колізії Сили спеціальних операцій припинили виконувати покладені на них завдання та функції і перетворились на підрозділи легкої піхоти, що є вкрай нераціонально, дорого і неефективно.
Внесений народними депутатами України від фракції «Батьківщина» проект закону № 11333 робить чергову спробу вирішити проблему раціонального і ефективного застосування сил і засобів ССО ЗСУ. Він принципово відрізняється від проекту Закону № 6486, оскільки передбачає надання ССО ЗСУ статусу окремого розвідувального органу. У результаті на ССО ЗСУ буде поширюватись у повному об’ємі дія ЗУ «Про розвідку», що дасть можливість командувачу ССО на належному рівні організувати виконання покладених на нього завдань та підвищити ефективність проведення спеціальних операцій.
Мету законопроекту № 11333 досить чітко і обґрунтовано викладено у пояснювальної записці до нього. Тому звинувачення Андрія Шошура на адресу групи депутатів, які є його авторами, у політичних спекуляціях і намаганні внести хаос у сферу розвідки, є абсолютно безпідставними і недоречними. По суті цей законопроект є продовженням розвитку ідеї про створення Сил спеціальних операцій як окремого роду військ, так як це прийнято у ряді держав, які входять до блоку НАТО.
Варто ще раз нагадати, що основним завданням головкома ЗСУ і Генштабу є оборона держави від зовнішньої агресії, а завданням ССО ЗСУ є проведення спеціальних розвідувально-диверсійних операцій на окупованій території та у глибокому тилу ворога. Оскільки завдання, функції і методи роботи ССО ЗСУ суттєво відрізняються від завдань і функцій, які виконують інші види, роди військ і сил ЗСУ, то очевидно, що ССО ЗСУ мають залишатись в системі воєнної розвідки і виконувати визначені президента України завдання.
Також важливо, що операції ССО ЗСУ дуже часто мають політично чутливий характер. Тому це інструмент, яким потрібно користуватись виважено і обережно. Саме тому у ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про ЗСУ» встановлено, що затвердження положення про ССО ЗСУ та визначення їх основних завдань і функцій відноситься до компетенції президента України, а не головкома ЗСУ. І це абсолютно логічно і обґрунтовано, оскільки не головком ЗСУ, а президент України відповідає за зовнішню політику держави і здійснює керівництво розвідувальними органами.
На завершення варто зазначити, що проблема ефективного і раціонального застосування сил і засобів ССО ЗСУ перебуває винятково в політичній площині. Вирішити її можна на законодавчому рівні шляхом тісного співробітництва президента України з парламентом, у результаті чого має з’явитись виважене і обґрунтоване рішення щодо місця та ролі Сил спеціальних операцій ЗСУ в процесі забезпечення національної безпеки і оборони України.